Kjenn på luften, Mrs. Donnelly!
Jeg spiser støv.
Vinden i håret!
På igjen med taket, Sonny!
Jeg nekter å høre på negativiteten din.
Frue, dette er Route 66, og vi har det sannelig gøy!
Jeg heter Chet, og jeg parkerer gjerne bilen deres.
Ikke like gjerne som vi lar deg gjøre det, min venn.
Bare si at det venter en kopp te og et kjeks inne.
For en flott aksent. Er du fra Australia?
Lyden av skjebnen, frue,
som påkaller oss med sin lokkesang. Og vi må følge henne!
For dette er vårt øyeblikk.
Om ikke nå, når? Og om ikke oss, hvem?
Senere?
Noen andre?
Jeg har pudder på hånden, så håndtrykket er fast og tørt.
Klærne mine er nøye balansert mellom ledig og avslappet formalisme.
Sonny. La meg stå for snakkingen.
Greit? -Ok.
Mr. Burley.
Selv om jeg vet
at ifølge skikk og bruk burde jeg vente på deres vurdering av forslaget vårt,
burde du ikke betrakte dette avbruddet som uhøflighet, men som bevis
på min dype glede over muligheten til å treffe deg
og det flotte selskapet ditt.
Og la meg si med det samme...
Greit, det er nok.
Vi ble enige om at kollegaen min skulle stå for snakkingen, og det med rette,
for selv om språkbruken hennes er... skarp, er den veldig effektiv og direkte.
Jeg bryr meg ikke om det.
Nei, lytt og lær.
Te er en urt som har blitt tørket.
Så for å få liv igjen, må den trekkes
i kokende vann.
Og jeg mener kokende vann.
Overalt jeg har vært i dette landet,
setter de fra seg en kopp med lunkent tull
med en tepose ved siden av,
altså må jeg gjennom den latterlige oppgaven å dyppe den
i lunkent piss
og vente på den minste fargeforandring.
Og i min alder har jeg ikke tid til sånt.
Det var dette jeg mente.
Hent litt kokende vann til henne.
Så, Mrs. Donnelly. Fortell meg mer om virksomheten deres.
Vi har vært i drift i cirka åtte måneder.
Men fase to av utviklingen er mer eller mindre fullført.
Som livet og en skilpadde. Det går ikke raskt...
Mrs. Evelyn Greenslade. -Her.
...men man får bare fremgang når man stikker ut hodet.
Mr. Douglas Ainslie. -Her.
Vi har gjester som kommer og går.
Mrs. Muriel Donnelly. -Her.
Men vi har hatt en fast kjerne med stamkunder fra starten av.
Mrs. Madge Hardcastle. -Her.
Mr. Norman Cousins og Miss Carol Parr. -Begge her.
Vi har månedlige legesjekker på den lokale klinikken,
og Sonny har opprop hver morgen.
Et viktig sikkerhetstiltak for å passe på at ingen døde om natten.
De fleste av gjestene våre bor ikke bare i India, de jobber der også nå.
Disse er nydelige. -Derfor koster de 10 000 rupier per stykk.
Hver dag? Må vi gjøre dette hver dag?
Prosessen, frue. Vi må respektere prosessen.
Ja vel. Du og jeg vet begge at siden en fin, ekte pashmina
trenger den årlige veksten til minst tre changra-geiter,
blander du og alle andre her på markedet garnet for å gi det mer fylde.
Grunnen til at jeg kommer til deg, er at mens Bharat bruker ull
og Mohan bruker kaninpels,
bruker du i det minste silke av nokså god kvalitet.
Du kan få 5000 for fire.
Greit. -Takk.
Vi ses i morgen, Hari.
I morgen, Miss Evelyn. Og takk for hensynet.
To av gjestene har gjort nytte for seg på den lokale utvandringsklubben.
Som sliter en del.
Norman,
jeg vet medlemstallet synker og dere sliter for tiden, men
må du virkelig vanne ut vinen?
Hva? Jeg åpnet flasken selv.
De vet det.
Vi prøver den røde.
Og andre gjør jobber de aldri trodde de kunne.
Én dronning var så knyttet til elefanten sin
at da hun døde, stod elefanten ved graven hennes i tre dager
før den døde av sorg.
Alle burde kjenne slik kjærlighet, men ikke nødvendigvis fra en elefant.
Og av og til har de rett, de kan ikke.
Når ble disse bygget? -Unnskyld?
Hvilken tidsalder er det snakk om? -Hvilken...
tidsalder? Å. Ja.
1600... 1600-tallet.
1600-tallet.
Sikkert? -Helt sikkert.
Vent, vent. Kanskje 1700-tallet.
Se nå på de nydelig graverte...
Se nå på disse nydelig graverte søylene,
som er graverte med typiske rajasthanske...
...som er graverte med typiske rajasthanske utskjæringer.
...typiske utskjæringer som...
Og dere ser...
Hør her, jeg kan snakke i vei,
men det eneste som betyr noe, er at han hadde en idé.
Jeg vet det, men det funker.
Beviset for suksessen vår er at vi alle er offer for den.
Marigold Hotel er fullt.
Og ingen sjekker ut. Før livets siste utsjekk.
Så vi må utvide.
Vi har sett på et lokalt sted. -Supreme Quality Hotel.
Kommer dere med pengene, kjøper vi det.
Så blir vi den fjerneste utposten i Evergreen-franchisen.
Som fører til en hotellkjede som strekker seg over India og lenger
for sånne som
denne flotte kvinnen,
som har et bereist ansikt
og et sinn som kanskje svikter, men ennå har mange av universets hemmeligheter.
Som hadde sjansen til å si, da hun dro hjemmefra til Best Exotic Marigold Hotel,
som andre også vil si:
"Hvorfor dø her
"når jeg kan dø der?"
Om dere lar meg snakke.
Evergreen er et annerledes konsept.
Vi tror at...
Vel, at bladene ikke trenger å falle.
At disse årene, de eldre årene,
er en mulighet til å reise, til å videreutdanne seg,
til andre arbeidssituasjoner.
En mulighet til å leve.
Og til å videreformidle verdien til det livet til andre.
Du er vel enig, Mrs. Donnelly?
Jeg er jo her, eller hva?
Snakker dere med andre selskaper om dette?
Vi kom til dere først.
Vi har konkurrenter. -Ikke sånn vi ser det.
Fortalte dere dem om oppropet? -Matet dem med skje, de slukte det.
Sonny, dette er stort. Når gir de dere sjekken?
Hinder, Sunaina.
Før triumfen er sikker, må vi hoppe over ett til.
Ganske snart har Mr. Burley
lovt å sende en inspektør til hotellet.
I hemmelighet. En "guy", sa han, for å sjekke oss.
Vi skal være klare. Kan vi snakke om bryllupsplanene nå?
Forlovelsesfesten er på torsdag, og vi har dansetrening
på Viceroy Club kl. 16.00. Og jeg har spennende nyheter om det.
La meg gi deg ett ord å tenke på, Sunaina.
"Flukt". Vi kan stikke av og gifte oss.
Greit. Ser du ikke hvor romantisk det ville...
Unna vei. Dette er viktig.
Hallo. Hvem er det, min kjære?
Sonny-gutt. Hvordan er det i USA?
Kushal?
Jeg visste ikke at du var i Jaipur. -Jeg er tilbake.
Har ikke kjæresten din blitt vakker mens jeg var borte?
Ikke kjæreste. Det er min forlovede.
Dette er de store nyhetene. Kush og broren min skal koreografere dansen vår.
Kaller du ham "Kush"? -Se her.
Har du kommet hit for bryllupsfeiringen, Kushal?
Bare for å reise igjen?
Med det samme, rett etterpå, i veldig lang tid?
Jeg har forretninger i byen. Hvis det går bra, blir jeg en stund.
Er det ikke flott?
Mrs. Donnelly. Å... Nå?
Trenger du meg nå? Jeg må gå nå.
Sonny, dette er kult. Følg med. -Nei, hun roper på meg fra bassenget.
Greit.
Greit, greit. Ha det. Ha det.
Så de så på meg og ventet på visdommen og kunnskapen min,
og jeg har ingen av delene.
Hvor mange ganger har du guidet den turen nå?
63.
Og du husker fortsatt ikke et ord du sa?
Du vet hvordan det er. Først knærne, så navnene.
Jeg burde ta en prat med assistenten din. -Det skal jeg gjøre.
Og når det ikke funker, tilby ham penger.
Takk.
Så... God natt.
Jeg lurte på, vil du ha en kopp kaffe?
Eller kanskje chai er mer passende. -Jeg har faktisk ikke kaffe.
Eller chai, for den saks skyld. -Så klart ikke. Hvorfor skulle du det?
Nettopp. Nei, flott. Sov godt.
Du også. -Takk.
God natt. -God natt, da.
Plutselig innså jeg at jeg ikke var alene.
Så jeg snudde meg for å se hvem som pirket meg på skulderen.
Bare den pokkers erkebiskopen av Canterbury.
Det er morsomt fordi det er sant.
Ja, og uheldigvis er det ingen av delene.
Skal du gå med oss, Norman? -Nei, jeg er redd jeg...
Jeg må bli her og telle de få inntektene, dessverre, Susan.
Med mindre du trenger hjelp med å skaffe en drosje.
Nei, jeg kan gå hjem. Jeg bor faktisk i nærheten.
Å... Så fint.
Det er det. Du burde komme på besøk en gang.
Å. -Eller i kveld?
Sir Norman?
Ja, hva er det? -Miss Carol er i telefonen.
Hun lurer på når du kommer tilbake.
Tja... En annen gang.
Ja. Ja.
God natt.
Saken er at det ingen før har hatt, er
muligheten.
Jeg brukte årevis i England på å forsøke å spre gaven min.
Jeg fant ikke en eneste villig mottaker. Her
går det som det suser, jeg tjener godt.
Jeg er visst en lekkerbisken for damene.
Ja, men jeg kan ikke gi etter for meg selv eller for dem,
for jeg har allerede en,
og jeg er så glad i henne.
Likevel tenker jeg:
Hva om hun ikke fantes?
Hva om jeg var alene igjen?
Så utenkelig fri jeg ville vært.
Jeg ville jo savnet henne grusomt.
Men jeg hadde hatt det pokkers så moro.
Huff da.
Best å passe seg for dem. De kan virkelig gjøre skade.
Ikke vær redd, sjef. Jeg tar meg av alt.
Går du én runde rundt rommet, er du visere enn den som bare sitter i ro.
sagai (forlovelsesfesten)
Og dermed reiser vi to tilbake til India med nye ideer og mer innsikt
om verdens og menneskehetens tilstand.
Flyturen fikk anklene mine til å hovne opp.
Sunaina. -Sonny.
Ikke tenk på meg. Jeg står bare her på anklene mine.
Jeg savnet deg også.
Vi var ikke borte så lenge. Hva gjør du her? Hvem er i resepsjonen?
Sonnys mor har kommet. -Vi reiser tilbake til USA.
Hva med resten? De nye menyene? -De ser flotte ut.
Og bryllupsteltene har kommet. -Da går vi og ser på dem.
Er Vikram utenfor med den vakre minibussen?
Vikram kjørte ikke. Jeg fikk skyss. -Med hvem?
Se på deg, Sonny. Alt har blitt større bortsett fra de små utstikkerørene.
Som jeg har savnet den... kjærlige humoren din, Kushal.
Mrs. Donnelly, dette er Kushal. Bestevennen til broren min, Jay.
Hun må ikke treffe ham. -Kan han hjelpe med ballongankler?
Jeg har grapefruktolje i bilen. Et par dråper gjør underverker.
Jeg liker ham. -Du liker ingen. Hvordan kan den ene...
La meg ta disse, de ser tunge ut. -Jeg kan bære tungt.
Takk.
Skal vi gå?
Hvem har grapefruktolje i bilen sin?
Beklager.
Er jeg sen? -Nei da.
Har du bestilt? Jeg har hørt at man ikke bør gå glipp av Chilla-pannekakene.
Du lurer sikkert på hvorfor jeg ba om dette møtet.
Jeg antar det er for å si at du ikke lenger trenger meg.
Hvorfor tror du det?
Jeg har elsket å kjøpe stoff og tekstiler for deg.
Jeg ville gjort det uansett. Men
vi vet at det var på prøvetid for å se om det var etterspørsel.
Og etter tre måneder skulle vi enten satse profesjonelt eller gi opp.
Vi skal satse profesjonelt. -Å, så flott.
Og si til den det blir at jeg er her for å dele den visdommen jeg...
Evelyn, vi vil ansette deg. Vi vil satse med deg.
Du har kontakter. Du har god smak. Du kan prute bakbeina av et esel.
Vi vil at du skal ordne kontraktering for hele driften her til lands.
Jeg er 79 år gammel. -Det er greit for oss om det er greit for deg.
Vi gir deg selvsagt et team som skal jobbe for deg.
Du må nok reise en del. -God morgen.
Jeg syklet nettopp forbi og så deg her inne.
Eller, ikke syklet, den pokkers greia er ødelagt igjen, så jeg trillet den.
Kan jeg sette meg? -Gjerne.
Dere bestilte vel Chilla-pannekakene? Man har ikke levd før man har smakt dem.
Jeg heter forresten Douglas. -Jodi.
Jodi er representant for selskapet jeg har jobbet for.
Du har snakket om henne. Bare gode ting.
Det er gjensidig. Faktisk spurte jeg nettopp om Evelyn ville ansettes offisielt.
Gjorde du?
Gratulerer.
Jeg må nok reise en del. -Det antar jeg. Det ville du elsket.
Hun har ikke takket ja ennå.
Det vil hun. Selvsagt vil hun det.
Hva er det som hindrer henne?
Jeg tror problemet denne gangen er stempelet,
som må ha fått det som heter skjæring.
Heldigvis har Cyril på sykkelbutikken et verktøy som heter kryssboltfjerner,
som burde redusere skaden på lageret på begge sider av veivstangen,
eller, Gud forby, selve veivstangen.
Jeg tror du bare finner på disse ordene.
Ville du ha spurt hva jeg syntes?
Unnskyld?
Hvis jeg ikke hadde kommet, ville du ha snakket med meg før du takket ja?
Selvsagt ville jeg ha sagt det i kveld og spurt hva du syntes.
Takk.
Hva synes du? -At du vil gjøre en flott jobb.
God morgen, Ainslie.
Morn, dere to.
Sykler du ikke, Douglas?
Nei, stempelet fikk skjæring.
Men heldigvis kan alt reddes av en kryssboltfjerner.
Vi gikk for å spise pannekaker. -Dere vil vel ikke bli...
Herregud. Går det bra?
Ja.
Takk. -Jeg har gjort det før.
Noe må ha gått galt med styringen.
Det virket nesten som om han siktet på deg.
Man kan bli drept av en av de tingene.
Herregud.
Jeg skulle ønske jeg kunne overbevise deg om å bli.
Man må alltid dra mens de ønsker mer, Nimish.
Skal vi til Best Exotic Marigold Hotel, frue?
Vi må stoppe et annet sted først. Adjø, Nimish.
Deres Høyhet. -Velkommen.
I denne hånden er jeg bare voks.
Hvis du liker den, burde du sette en ring på den.
Går det bra å vente? Jeg vet ikke hvor lang tid det tar.
Din lov er mitt ønske.
Han venter. -Ja, men kan du?
Vanskelig.
Hent sjampanjen! La bilhornene lyde!
For de glade jegerne er hjemme, og lammet vi har slaktet, er tykt!
Namaste, Anokhi.
Namaste, frue. -Namaste, Anokhi.
Hvordan var det i USA?
Det gjorde døden mer tiltalende.
Men kjeksene var gode. Jeg kan ikke kalle dem cookies.
Se på dette.
Dette er til moren din, apke ma.
Dette er til faren din, apke pita.
Hallo, beta. -Mammaji.
Kom hit.
Jeg sjekker inn en gjest. -Du skremmer gjestene.
Jeg kan gjøre det.
Hun må være grunnen til at alt går så bra.
Man trenger lagarbeid for å få en drøm i vei, mammaji.
Kusine Sapna.
Og lille Ranjan.
Takk. -Og jeg har mer.
Frokosten serveres på terrassen mellom 07.00 og 10.00, Miss Beech.
Med opprop nøyaktig kl. 09.00. -Opprop?
For å passe på at om noen har forlatt oss i løpet av natten, blir de ikke uoppdaget.
Men du, kjære frue, er nærmere overgangsalderen enn likhuset.
Fyll ut denne, takk.
Hallo?
Ja?
God morgen. -God morgen.
Er dette Marigold Hotel? -Har du reservert rom?
Nei, ingen reservasjoner. -Jeg mente...
Jeg vet hva du mente. Og nei, det har jeg ikke.
Da burde du planlegge livet litt bedre. Det siste rommet er leid ut.
Med stolthet og glede tilbyr jeg deg rom 6, juvelen i kronen vår.
Med utsikt over restauranten. -Jeg håpte på noe mer privat.
Enda en ny gjest.
De kommer som lemen til klippen som er Best Exotic Marigold Hotel.
Jeg må beklage, vi er fullbooket.
Så skuffende.
Svikter forberedelsene, må du forberede deg på svikt. Beklager, kompis.
Kom, Miss Beech, palasset ditt venter.
Jeg så deg på flyplassen, ikke sant? Mannen med bare én koffert.
Guy. Guy Chambers.
Lavinia Beech.
Kan du gjenta navnet?
Guy Chambers.
Mr. Chambers. Jeg beklager min overfladiske hilsen.
Jeg er Sunil Indrajit Kapoor, innehaver av dette flotte og innbringende hotellet.
Hyggelig å treffe deg...
Selvsagt er et av våre mest luksuriøse rom ledige.
Er det? -Og jeg skal personlig følge deg dit.
Vil du ikke se passet mitt? -Jeg vet hvem du er, Mr. Chambers.
Jeg vet hvem han er. Vis Miss Beech til rom 19.
Rom 19 er ikke ferdig ennå.
Hva kan en oppnå med tepper som ikke kan oppnås med gode tøfler?
Jeg vil heller ha rommet jeg... -Miss Beech, snakk mens du går...
Jeg har ingenting imot rommet jeg har. -Men jeg har det, sir. Mye.
Sonny. Et ord.
Om et øyeblikk, kjære. Jeg hjelper bare denne viktige herren.
Nå.
Ett øyeblikk.
Hva er problemet ditt? Jeg har aldri sett slik frekkhet før.
Det er større ting på gang, Sunaina.
Mr. Burley lovte å sende noen som skulle vurdere hotellet.
Du sa han skulle sende noen... -Han sa han skulle sende en "guy".
"Guy"! Skjønner du? Han prøvde å si meg noe.
Det er ikke mye å basere seg på. -Instinkt, Sunaina.
Instinktet er sinnets nese. Og jeg har stor nese.
Den står i stil med utstikkerørene mine.
Ja, disse er ikke ille.
Ikke det spor.
Er du fornøyd? -Når har du sett meg fornøyd?
God kveld, Mrs. Donnelly. -God kveld, Mrs. Greenslade.
Vi har visst grunn til optimisme. -Gutten klarte seg godt.
Og du? Hvordan likte du deg i USA?
Jeg dro med lave forventninger og kom skuffet tilbake.
I din alder er det imponerende at du kom tilbake.
Du står fortsatt, ser jeg. Det gamle kneet holder ut.
Når er din neste sjekk? -Forrige uke. Og din?
I morgen. Vi får se hva som har løsnet.
God kveld, alle sammen. -God kveld, Mrs. Hardcastle.
God kveld. Har dere hatt en god dag?
Flott. Vi tilbrakte hvert øyeblikk sammen.
Kvelende. Vi tilbrakte hvert øyeblikk sammen.
Han fulgte meg til og med inn på toalettet.
Alle sammen, dette er Lavinia Beech.
God kveld. -Hei.
Er ikke du litt ung? -Jeg er her for moren min.
Ikke at man trenger en unnskyldning
til å slippe de seks ukene med varmt regn som utgjør en engelsk sommer.
Hun vurderer å komme på et lengre besøk. Jeg er utsendt på forhånd.
Du er nok sulten. Kom, sett deg.
Ikke der, kjære deg. Det er det spesielle bordet, allerede reservert.
Til hvem da?
Ha miskunn med eggstokkene mine.
Mine damer og herrer, mine damer og herrer,
dette er den store Guy Chambers.
Like velkommen som han er velduftende.
Hallo.
-Hyggelig å treffes.
I morgen lar du meg kanskje gi deg omvisning i vår fabelaktige rosa by.
Men nå skal jeg gi deg mat som garantert vil pirre den mest talentfulle smaksløk.
Det var grundig. Fant du noen polypper der oppe?
Det er ham. -Hvem da?
Inspektøren vår. Som skal avgjøre om vi er franchise eller fotnote.
Hvilket bevis har du?
Nesen vet det, Mrs. Donnelly.
Jaha. Så bare dritt, altså.
Jeg skal skrive en bok, faktisk. En roman.
For et sammentreff, jeg leser romaner.
Har du skrevet flere? -Nei, dette blir min første.
Det har bare vært en drøm før nå.
Kan jeg hjelpe deg med noen andre drømmer?
Hva handler den om?
Om å bli eldre. Og alt som inngår i det.
En følelse av tomhet og tap. Gradvis innskrenking av...
Ja, du har kommet til rett sted for det.
Ja, ja. Hør etter. Den er dekt av skorpioner.
Hvor mange tuk-tuker finnes det med pokkers skorpioner på seg?
Og sjåføren er helt livsfarlig.
Selvsagt kan jeg ikke navnet, men han har ett øye.
Der er du. -Herregud.
Hør etter, nå. Ingen unnskyldninger. Bare gjør det!
Det var klubben. Det har vært strømbrudd,
og visstnok er litt av maten til festen i kveld blitt litt dårlig.
Du ordner det sikkert, vennen min.
Er det noe galt med festen? -Nei, ingenting galt med festen, kjære deg.
Carol. Carol, hvor skal du?
Til reisebyrået jeg jobber for.
Kan jeg holde deg med selskap? -Trengs ikke. Vi ses.
Mrs. Hardcastle. Er det et problem med festen?
Håper ikke det. Det er klubbens største kveld på årevis. Vi har ikke råd til feil.
Det var strømbrudd.
Norman.
Douglas. -Hallo.
Du var ikke på oppropet. Trodde du var død. -Jeg kom tidlig. Cyril hjelper meg.
Jeg må ordne dette til bryllupet. Jeg har planlagt
en stor sykkelting. Det var visst ikke et stempelproblem.
Det var noe med forgasseren.
Du bryr deg ikke, eller hva?
Bare fordi du bryr deg. -Men du kom likevel.
Hør her. Jeg skal til Mumbai om et par dager.
Jeg vet det, til Lauras konferanse. -Jeg tenkte, kan ikke du bli med?
Hun er datteren min, jeg vil du skal møte henne.
Så klart. Men jeg vet ikke om jeg kan ta en slik reise.
Tåpelig idé. -Med den nye jobben og alt.
Jeg burde ikke reise selv. Mange turer å ikke guide,
og sykkelen er ikke ferdig.
Jeg vil gjerne treffe henne. -Det vil skje.
Å... Ses vi i kveld?
Hva? -Forlovelsesfesten.
Absolutt. Jeg ville aldri gå glipp av den. -Flott.
Ha det. -Ha det.
Du burde gifte deg med den jenta.
Det vil jeg.
Hvor er den nye gjesten vår?
Hvilken?
Amerikaneren...
Jeg så ham ikke til frokost...
God morgen.
Mannen uten plan som likevel får det beste rommet.
Jeg fikk skyldfølelse for det. -Ikke nok til å bytte rom.
Jo, jeg gjorde det. Etter middagen i går kveld.
Hvordan er det nye rommet?
Munkeaktig. Som jeg foretrekker.
Du trenger ikke fortelle innehaveren det. Han er ikke den skarpeste kniven.
Han er sønnen min.
Og for en flott kar. Du er nok veldig stolt.
Ikke snakk med gjestene, mammaji.
Mr. Chambers fortalte meg akkurat hvor godt han liker seg på hotellet.
Jeg er både lykkelig og lite overrasket. Men seriøst, ingen snakking.
Jeg håper at vi møtes igjen.
Gå nå, mammaji.
Og nå, gode herre, omvisningen vår.
La oss finne Vikram og den vakre minibussen og smake på byens nytelser.
Kan jeg bli med? Jeg skulle akkurat til å våge meg ut i byen alene.
Frue, dette perfekte eksemplaret og jeg planla å tilbringe dagen alene sammen.
Jeg ville ikke trenge meg på. -Selvsagt kan hun bli med.
Selvsagt kan du bli med.
Det er vanskelig.
Hver morgen tar jeg drosje til rundkjøringen og tar en avgjørelse.
Jeg kan dra til venstre til Nimish
eller høyre til Abhilash. Begge to elsker meg.
Jeg er ganske sikker på at de vil fri snart.
Selv om jeg ser på deg når du snakker, ikke tro at jeg er interessert eller lytter.
Men jeg vet ikke hvem jeg skal si ja til. -Tja...
Nei, jeg bryr meg ikke.
Mrs. Donnelly?
Moroa begynner aldri.
...som ga oss navnet vårt og beskyttet oss med sine seks praktfulle porter.
Fylte våre gater med bulevarder i rikelig størrelse og med utsøkt eleganse.
...og kronet prestasjonen sin med prakten som er Hawa Mahal.
Vindpalasset.
Er dette palasset?
Dette er Supreme Quality Hotel.
Godt spilt, min venn.
Blikket ditt flakker ikke, og kortene holder du tett til din noble kropp.
Jeg vet ikke hva du snakker om. Hvorfor er vi her?
La oss se oss om, så får du se.
Kom. Kom, kom.
Den som ga dette stedet navn, var visst litt fantete.
Men hadde han kalt det Supreme Potential Hotel,
ville det vært en annen sak.
Jeg ville spørre deg om moren din. -Jeg kan bare be om unnskyldning.
Her er den planlagte installasjonen av en heis.
Da får de eldre tilgang til de øvre etasjene før de tar
livets største klatretur.
Og herfra til sykehuset er det bare en kort gåtur eller båretur.
Hva med faren din? Hvor er han?
Spredt over hellig vann. -Kondolerer.
Da finner han i det minste freden mor nektet ham mens han levde.
Hvorfor spør du?
Jeg vet ikke, jeg er bare slått av henne.
Av hvem? -Unnskyld?
Hvem ble du slått av? -Moren din.
Moren min? -Moren din, ja.
Unnskyld at jeg forstyrrer, men...
Moren min? -Moren din.
Eier du dette stedet? -Ja.
Det er det siste tillegget til vårt blomstrende imperium.
Ikke sist gang jeg sjekket.
Kushal?
Hva skylder vi denne... smerten?
Morsom fyr.
Kushal Kadania. -Hei. Guy Chambers.
Lavinia Beech. -Så hyggelig.
Hva gjør du her, Kushal? Og forklar hatten.
Hva synes dere? Liker dere stedet?
Det kan virkelig bli flott. Det gjør jeg.
Så smart at Sonny kjøpte det. -Men han kjøpte det ikke.
Taler du for meg? Hvordan vet du det?
Fordi jeg gjorde det. Avtalen ble avsluttet i går.
Du vil ikke lese denne, kjære deg.
Unnskyld henne, frue.
Hallo. Jeg tror ikke jeg fikk med meg navnet ditt.
Babul, frue.
Er dette datteren din? -Niesen min, Aaina.
Hun havnet i en ulykke og trenger mange timer med fysioterapi.
Og du tar henne med hit og venter?
Tiden er vår største gave.
Jeg har også med bananchips.
Skal vi gå?
Er alt i orden? -Det går bra. Bra. Hvem er det?
Adjø. Sjåføren min, Babul.
Han vet en ting eller to.
Si at det vil være noe de eldre kan danse til.
For vi kan fortsatt slå oss løs, vet du.
Ikke vær redd, Aruva er proff.
Når skal du og Sunaina danse?
Det kommer an på om Sonny kommer på øvelsen.
Sonny. -Svigerforeldre.
Jay. -Du er sen.
Så hyggelig å se deg. En solstråle på en mørk dag.
Sonny-gutt. -Ikke kall meg det.
Vennen din Kush har lurt fra oss det som rettmessig er vårt.
Hva snakker du om?
Er Kush i byen? -Det sa du ikke.
Hvordan lurt?
Ved å stjele Supreme Quality Hotel.
La du inn et tilbud? -Vi har ikke penger ennå.
Så hvordan lurte han deg?
Tror du ikke han visste at vi ville kjøpe det?
Sonny. Stedet har vært til salgs i over et år.
Jeg så det og kontaktet investoren min. -Faren din.
Investoren var enig i at vi burde slå til før prisen steg.
Det må være vanskelig å ikke bli kvalt av sølvskeien i munnen din.
Spør ham om han visste det. -Visste du noe?
Ville jeg ha kjøpt stedet i så fall? -Han taler med to tunger og lyver!
Hvorfor er du sånn?
Er ikke dette en forlovelsesfest? Vi må øve på en dans.
Jeg kan danse. -Du må likevel øve.
Det er derfor jeg er her.
Skal vi?
Verten ser kjekk ut.
Hva? -Du, Norman. Veldig stilig.
Å. Tja.
Stor kveld, eller hva?
En lykkelig avslutning på en litt humpete vei.
Det er vel poenget, er det ikke?
For alle forhold, reisen.
Det er ikke nok å stå stille. Det må være
fremgang. Bevegelse mot noe.
For det frustrerende er at vi kunne blitt vilt lykkelige.
Og ikke å ta sjansen når den er så nær at man nesten kan rekke ut hånden
og ta på den.
Det flotte og grusomme med livet
er at det har så mye pokkers
potensial.
Alt det er helt sikkert tøv, og jeg aner ikke hva jeg snakker om.
Fortell meg om deg, Norman. Hva plager deg i dag?
Meg?
Jeg tror jeg kanskje bestilte drap på kjæresten min.
Du må forhandle hardt med fabrikkeierne.
Og det har vært en forandring. Første anløpshavn er ikke Delhi, men Mumbai.
Det må du bli vant til.
Jeg kan ikke telle alle familieferiene jeg måtte ha avlyst
hvis jeg hadde en familie.
Skal du ta med Douglas? -Jeg vet ikke. Jeg har ikke tenkt på det.
Hvor lenge har dere vært sammen? -Vi er ikke det.
Unnskyld. Jeg trodde dere var det.
Eller... Vi er ikke "ikke" sammen.
Jeg kommer så sent på denne festen.
Begge beilere på samme fest
skaper litt spenning. -Så hvorfor gjemmer du deg?
Det er en stund siden jeg hadde én beiler, for ikke å nevne to.
En liten tørkeperiode.
Vannet flyter ikke før du skrur på springen. Velg noen i kveld.
Mrs. Donnelly. Beklager at jeg ikke fulgte deg til klinikken, men
planene om å utvide har møtt på et hinder. -Hva slags hinder?
God kveld, Mrs. Donnelly.
Du er så vakker.
Sonny, moren din må tilbringe litt tid med foreldrene mine.
For æresgjestens skyld. -Vi er æresgjesten.
Gratulerer. For en utrolig kveld.
Jeg vurderte å feire ved å by moren din på dans.
Hvilken mor? -Din mor.
Alvorlig talt?
Du er veldig kjekk i kveld, Norman.
Du har vel ikke sett Carol?
Her...
Takk. Det er grusomt vanskelig å ikke tørke fingrene på buksen.
Jeg har lagt merke til det.
Jean pleide å anklage meg for å gjøre det for å irritere henne.
Men beste måte var å stå foran henne
og brette et kart på feil måte.
Du er glad.
Jeg fikk en melding fra Laura. Fem, faktisk, men kunne bare lese den første.
Jeg hater denne maskinen.
Hun kommer visst hit. -Jeg trodde hun skulle til Mumbai.
Hun tar en omvei for å treffe faren sin. I sine naturlige omgivelser.
Så flott. -Så dere to vil endelig treffes.
Og hun kan se selv at alt jeg har sagt om deg, er sant.
Jeg har hørt at du skal danse i kveld.
Vi har møttes før. Jeg heter Lavinia.
Lavinia. Så klart.
Du tenker sikkert at jeg er litt ung til å bo på Marigold.
Eller så er den plastiske kirurgen din et geni.
Jeg er ganske interessert i ditt nye sted.
Kom innom igjen en gang.
Kanskje det. Eller kanskje ikke.
Det betyr ja.
Mammaji. Guy Chambers har valgt deg.
Et stort mysterium for en annen gang.
Men når han kaller på deg, må du bli med ham på dansegulvet for å riste løs.
Jeg tror ikke det. -Hvorfor ikke?
Mannen er så kjekk at jeg tviler sterkt på min egen legning.
Alt gjenværende håp for hotellet ligger i hans hender. Så gjør dette for oss.
Er du hallik for moren din? -Nei, ikke i det hele tatt. Nei.
Men ja.
Madge. Jeg finner ikke Carol noe sted.
Normal, skynd deg, kyss meg. -Hva?
Du vet at du vil. -Jeg vil ikke.
Eller, det gjør meg ingenting, men...
Beklager, Norman. Jeg kan ikke. Jeg elsker en annen.
Greit nok. -Jeg knuser hjertet ditt. Beklager.
Jeg kommer meg over det. -Tilgi meg.
Har noen av dere sett Carol?
Jeg trodde ærlig talt at det ville hjelpe.
Jeg trodde at hvis jeg så dem samtidig, ville jeg vite hvem jeg foretrakk,
hvilken havn jeg ville velge i en storm.
Men det gikk ikke sånn.
Noen ganger vinner du, frue, og andre ganger lærer du.
Og jeg vet ikke hvorfor, men jeg avviste den snille invitasjonen
om å bli med ham til Mumbai.
Det viser seg at jeg skal dit likevel.
Så vi kommer faktisk til å være der sammen.
Jeg vet ikke om jeg er spent eller livredd.
Av og til virker det for meg som om forskjellen mellom
det vi ønsker og det vi frykter,
er like stor som en øyevippe.
Beklager, snakket du til meg?
Du har visst mistet hørselen.
Ja, og du har mistet motet.
Jeg vet ikke hvorfor jeg forteller deg noe. -Fordi jeg er eldre og klokere.
19 dager eldre. -Det er hele levetiden til en veps.
Kom igjen, snakk med ham.
Vi trenger ikke å danse. Vi kan snakke sammen.
Vi kan begynne med at du sier hva du heter.
Mrs. Kapoor.
Er det alt jeg får?
Det er alt du får. -Greit.
Greit, jeg er 64. Jeg er enslig,
og kona mi gikk fra meg for et par år siden. Jeg vet ikke hvorfor.
Jeg er stort sett snillere mot mennesker enn mot dyr.
Ikke det at jeg er slem mot dyr. Jeg liker dyr. Spesielt hunder.
Hva vil du med meg?
Jeg vet ikke, bare litt frem og tilbake. En liten...
Jeg snakket, nå er det din tur.
Hva vil du egentlig? -Jeg vet ikke.
Jeg vet ikke.
Jeg foretrekker katter.
Det tenkte jeg meg.
Spis middag med meg.
Når som helst.
Vi kan gå ut i morgen kveld. Kvelden etter det. Det er...
Eller jeg kan bestille bord her, om du vil?
Hvorfor tror du at jeg vil takke ja?
Jeg håper at du allerede har gjort det. Men ikke sagt det høyt.
Mine damer og herrer, distingverte gjester,
øyeblikket alle har ventet på.
Ønsk dem velkommen til dansegulvet, Jay og Kush...
Hun er skikkelig kald mot ham. Kvelden er en katastrofe.
Dette er vår kveld, Sonny.
Vår.
Ingen... Ingen panikk.
Går det bra?
Det er bare et lite strømbrudd. Snart er det ordnet.
Du bør be om at jeg ikke finner deg i mørket.
Helt utrolig. -Norman!
Carol, kjære, hvor er du? -Enig. Det er skammelig.
Ikke lat som om du ikke er lettet.
Tror du jeg ville ordne et strømbrudd? -Det eneste du ordnet.
Jeg hadde viktigere ting å ta meg av.
Hva er viktigere enn forlovelsen din?
Hvis jeg så hvor beinet ditt var, ville jeg sparket.
Da måtte jeg ikke danse, og du kunne blitt ute på gulvet med Kushti.
Som danser sånn som han gjør alt annet: bedre enn meg.
Seriøst?
Seriøst.
Sunaina, vent.
Du roter det til, Sonny-gutt.
Jeg var i et en gang der forloveren og brudgommen ble oppdaget i senga.
Det gikk litt bedre enn i kveld.
Jeg betalte helt sikkert regningen. -Det var strømbrudd, sånt skjer.
Vær så snill, ikke si det til Madge.
Ikke si hva til Madge? -Herregud.
Douglas? -Ja?
Laura kommer i morgen, så flott. Jeg gleder meg til å treffe henne.
Men, absurd som det er, må jeg nå til Mumbai.
Å.
Men jeg lurte på...
Jeg mener, jeg tenkte at når du kommer til konferansen,
kunne vi...
Jeg vet ikke hvor lenge jeg skal være der, men mens jeg er der, kan vi kanskje...
Hei, pappa.
Vennen min!
Hallo, Douglas.
Vennen min?
Hallo, Evelyn.
Alt skjedde helt i siste liten.
Ja, en liten advarsel hadde vært fint.
Fikk du ikke SMS-ene? -Jeg hater den maskinen.
Laura skal holde tale på en internasjonal konferanse. Ikke sant, vennen?
Om den eksponentielle økningen av Internett-nyetableringer
og innvirkningen det har på... Jeg skal holde munn nå.
Og da hun sa hun hadde fått tilbud om to flybilletter hjem på førsteklasse,
kunne jeg ikke motstå sjansen til å komme og besøke de forfalne ruinene.
Og også se hvordan det går med hotellet.
Daniel har sagt at jeg så sliten ut og trengte en ferie.
Det er typisk ham å være hensynsfull og omtenksom.
Daniel?
Daniel Green. Han er landsadvokat. Og kjæresten min.
Det var faktisk hans idé at jeg kom og snakket om dette personlig.
Vi har visstnok tre muligheter: svikt, urimelig oppførsel
eller utroskap. En nokså uhellig treenighet.
Du kan velge.
Jeg forstår ikke.
Daniel har fridd til meg, Douglas.
Han har bedt meg om å gifte meg med ham.
Jeg er her for å skilles.
sangeet (familiefesten)
Ms. Lavinia Beech. -Her. Ja, takk.
Mr. Guy Chambers. -Jeg er her.
Mrs. Jean og Miss Laura Ainslie.
Du ser oss!
Mr. Douglas Ainslie.
Her, jeg er her. Ja.
Mrs. Muriel Donnelly. -Det som gjenstår.
Mrs. Madge Hardcastle.
Til stede. Fortsatt illsint.
Mrs. Evelyn Greenslade.
Mrs. Evelyn Green... -Jeg finner henne ikke.
Hun er borte.
Dette er veldig spennende.
Ikke på for kort varsel, håper jeg.
Du har vel vært i Mumbai før?
Å ja, mange ganger. Veldig mange ganger.
Så du har aldri vært der? -Aldri.
Men jeg har mange slektninger der.
Ja.
Hari, kunne du gjøre meg en tjeneste fra nå av?
Jeg synes det er viktig hvis vi skal jobbe sammen.
Kan du alltid fortelle meg sannheten?
Greit. Men jeg må advare deg, Miss Evelyn:
Jeg blir alene om det.
Dette er alvorlige forretningsforhandlinger.
Du leker ikke lenger på verandaen med valpene. Du er en stor hund nå.
Carol!
Drosje!
Sunaina,
du venter på en unnskyldning.
Du fortjener en. Selv om strømbruddet ikke var mitt verk,
sendte jeg likevel kvelden inn i mørket.
Det finnes ingen unnskyldning, og jeg er oppriktig lei meg.
Takk. -Til mitt forsvar...
Du sa ingen unnskyldninger! -...arbeider Kushal mot meg.
Fordi han kjøpte et bygg? Han visste ikke at du var interessert.
"Sammentreff" sier man bare når man ikke ser den større planen.
Alle gjestene dine trives her.
Ingen skal noe annet sted.
La oss utsette denne samtalen til det bevises at jeg har rett,
så blir det kanskje din tur å si unnskyld til meg.
Kjære Mr. Chambers. Jeg har frokosten din.
Flott.
Unnskyld. -Litt tålmodighet, takk, kjære frøken.
Hva vil du ha, Miss Beech?
Kan jeg få en kopp te, takk? -Du skal få en fersk kanne.
Bare varmt vann og en tepose ved siden ville vært flott.
Lavinia lurte på det nye stedet du viste oss.
Supreme Quality, var det så? -Jeg husker ikke.
Kushal tenkte at heisen kanskje var en stor bonus for min kjære mor.
Seks trapper uten hvile er omtrent alt hun takler nå.
Kanskje vi burde ta enda en titt.
Og også fordi den nye eieren er ganske kjekk.
Du er sannelig i slaget i dag, frøken.
Kan ikke denne greia kjøre raskere?
Klampen er i bånn, sjef.
Hør her, du kan få alt i lommeboka mi. Du kan få lommeboka mi.
Greit. Da går vi under bånn.
Venstre eller høyre, frue?
Unnskyld, hva?
Når vi når krysset, hvilken herre vil du tilbringe tid med?
Å, venstre.
Hvordan har niesen din det?
Hun kjeder seg og er frustrert.
Det første hun spurte legen om, var om hun fortsatt ville kunne danse.
Er hun flink? -Hun gjør bevegelse til magi.
Har du ingen egne barn?
Jeg giftet meg aldri, frue.
Jeg forelsket meg aldri.
Det stanset ikke meg.
Stopp her!
Vent! Vent!
Hør her. Hva enn jeg sa til deg her om kvelden, må du glemme det.
Å, min svært sjenerøse venn!
Nei, nei. Avtalen er over. Forstår du?
Den er over!
Vil du ha en avtale med meg? Vi kan inngå en avtale, sir.
Du har ikke forstått et ord jeg har sagt, har du vel?
Du...
Du bare kjørte henne på jobb.
Ja.
Kjære deg...
Er det klart? -Veldig klart, onkel.
Sikkert? -Veldig sikker, onkel.
Vi skal ikke rote det til. -Uten tvil.
For nå er det showtime. Så vi går over det igjen.
Jeg blir her med datamaskinen. Du går ut i hagen, og jeg instruerer deg
så ingen oppdager at hjernen din er tom.
Bra. Og når vennene dine inviterer deg til å leke?
Sier jeg hvor de kan stikke ballen sin.
Dette er fryktelig spennende. Jeg var for utslitt til å være turist første gang.
Depresjonens ironi. Trett hele dagen og våken hele natten.
Nå sover jeg flott.
Men jeg savner å få en rose på puten hver morgen.
Har du møtt Daniel?
Mor lover stadig. -Jeg sparer på ham.
Har du tenkt på samtalen vår i går?
Hvilken mulighet liker du? -Det har seg slik
at slik jeg husker det, forlot du meg, og jeg tror ikke jeg var urimelig.
Så det må bli utroskap. -Uskyldig.
Ja, men nå har du vel... -Mor!
Så tragisk. Hva i all verden er det du venter på?
Var det derfor hun dro så plutselig? Se, der er fanklubben din.
Jeg tror faktisk hun dro for å begynne i den nye jobben.
For en travel liten pensjonist hun er.
Dette er en prosess som tar mange uker og trenger 12 ulike fargemidler
for å lage det endelige produktet.
De intrikate mønstrene krever 40 krysninger over kledet,
og hver krysning innebefatter hele lengden på bordet.
Det er 8 bord i dette rommet og 24 totalt.
Vi behandler rundt 2000 meter klede på én dag.
Og som du vet, frue, er arbeidsstyrken svært begavet.
Den beste som finnes i hele India. Følg meg, takk.
Vær ærlig. Denne mannen kastet ett blikk på meg og tror han kan kreve det dobbelte.
Nei. -Ikke?
Fire ganger. Les dette og lær det fort.
Og når jeg stryker fingrene gjennom håret, si det med stor myndighet.
Beklager. Jeg kan ikke gå under 50 000 per kasse. Kostnadene tillater det ikke.
30 er det høyeste vi kan tilby.
Du innser ikke hvor mye arbeid som må til. -Jeg innser det, men 30 er grensen.
Da kan vi ikke handle sammen. Takk til deg og assistenten din for at dere kom.
Han er partneren min, ikke assistenten min,
og han har fullstendig myndighet til å forhandle selv.
Så klart.
Min venn,
vi kan få fire for denne prisen overalt ellers.
Du ber om mer fordi det er henne...
Tror du at fordi du er sammen med en hvit dame,
har du klatret til toppen av treet?
Tror du at det hvite håret hennes vil gjøre meg urolig?
Ikke snakk tull!
Bare fordi du har funnet
en gammel, hvit bøffel,
tror du at jeg gir opp...?
Hvert eneste ord...?
25 000 rupier. Gjort.
Hva sa jeg?
At du forstod hvert eneste ord han sa,
og at han burde ha mer respekt for sine eldre.
Det har han nå.
Jeg trodde du ville dratt til Sangeet allerede.
Hvor har du vært? -Jeg jobbet sent.
Du hadde gått før jeg våknet.
Jeg jobbet tidlig. Og jeg sa fra, kjære.
Nettopp.
Du savnet meg, din søte mann.
La meg skifte. Vi går sammen.
Er du ikke bekymret for ham?
Ingen grunn til bekymring når man ikke kan gjøre noe.
Sonny, om noen dager blir vi alle én familie.
Og i denne familien beordrer vi ikke hverandre.
Vi snakker sammen, beta. Vi lytter.
Dere, jeg vet at dere er bekymret, men det ordner seg.
Jeg skal finne et annet hotell vi kan utvides til.
Kan du ikke bare snakke med Kush? Ok?
Vær så snill, Sonny, snakk med ham. -Bare hør på det han har å si.
Og med det vandrer enda en god fest heden.
Sonny, takk for at du vil høre på meg.
Jeg vil at vi skal inngå et partnerskap.
Driftsutsetting av alderdommen. Det er en genial idé.
Den er genial, og den funker.
Men for å vokse videre, må du ha et sted å vokse til.
Du skulle kjøpe hotellet. Jeg foreslår at vi eier det sammen.
Som en del av selskapet vi danner sammen, likeverdige partnere.
Jeg vet at du startet reisen alene, men du har kommet så langt som mulig uten hjelp.
Uten meg.
Hva sier du?
Jeg ser at du snakker nå, Kushal.
Leppene dine beveger seg.
Men jeg hører bare den stille hvesingen av forræderi og svik.
Dette var alltid planen. -Jeg hadde ingen plan!
Mrs. Donnelly, kan du snakke med denne fyren?
Hva er rådet ditt, Mrs. Donnelly? -Å aldri gi råd.
Hør her, tenk over det, ta deg litt tid.
Så lenge du vil. Fem minutter?
Fem er mer enn nok.
Kan du virkelig ikke gjøre noe?
Skriver du virkelig en bok?
Jeg prøver, ja.
Sønnen min tror at du ikke er den du sier.
Var det derfor du kom?
Så fortell meg om boken din.
Greit.
Vel... Historien har endret seg en del.
Det skulle være en historie om slutten på ting, men nå
handler den kanskje om begynnelsen.
Den handler om en mann som...
Livet hans har falt i grus,
og han har gjort det folk gjør når de er såret.
Han setter opp forsvar, han stenger seg av.
Men nå har han reist til et fjernt sted,
og plutselig er han våken.
Blodet hans bruser. Han er...
Det er stedet, det er det utrolige stedet.
Men mest av alt
er det et menneske han har møtt der.
Og hva...
Hva føler hun?
Hun vet ikke. Ikke umiddelbart, så klart ikke.
I så fall ville det vært en kort historie.
Jeg tror hun er redd.
Og jeg er sikker på at hun var en utrolig vakker ung kvinne,
og hun vet at hun ikke er så ung lenger. Men i hans øyne...
I hans øyne er hun praktfull.
Men hun ville ikke stole på ham om han sa det, så...
Faktisk tror jeg ikke at hun stoler på noen.
Minst av alt seg selv, som sikkert er et tegn på at hun har blitt...
Blitt noen hun ikke vil være.
Og for hver dag som går, blir det vanskeligere å huske
at hun en gang var lidenskapelig og egensindig.
Hun liker ikke de tingene. Nå frykter hun dem.
Derfor presser han henne ikke.
Akkurat nå...
Akkurat nå vil han bare ha en kveld med henne.
Og enda en.
For å se hva som skjer.
Det er historien min.
Eller i det minste det jeg vet om den så langt.
Skal vi skrive neste kapittel?
Jeg vet ikke hva jeg skal gjøre, Mrs. Donnelly.
Jeg drømte alltid om fremtiden,
men nå ser jeg bare ham som står foran meg.
Han ser seg tilbake og ler. Har tatt fra meg levebrødet mitt
og min Sunaina.
Det finnes en lang liste over ting jeg ikke liker.
Leger, solbrenthet. Mygg.
Folk som blir for lenge. Jeg kan fortsette i evig tid. Men det er én ting
jeg ikke makter, og det er selvmedlidenhet.
Det ødelegger alt rundt seg. Så ikke vær den idioten.
Ikke la det skje. -Så si hva jeg skal gjøre, frue.
Det må du finne ut av selv. -Hvorfor, når du er her?
Så du kan gjøre det når jeg ikke er det.
God kveld, alle sammen. -God kveld, Mrs. Hardcastle.
Inne før midnatt. -Bare to kunder.
Jeg fullførte skiftet mitt tidlig. Jeg ville være alene.
Ring etter legen, Sonny.
Nimish fridde til meg i morges.
Og Abhilash gjorde det samme i ettermiddag.
På tide å ta et valg.
Moren din var en av kundene.
Hun har visst vunnet Mr. Chambers-lotteriet.
Jeg visste ikke engang at hun spilte.
En gratulasjon hadde vært fint.
Jeg ser etter moren min, Mr. Dharuna. Og middagsselskapet hennes.
Jeg tror de var her i kveld. -Det kan jeg ikke si, sir.
Gikk de herfra sammen?
Viceroy Club verdsetter diskresjon over alt annet.
Man kan ikke sette en pris på det.
1000 rupier.
De gikk til et av soverommene, sir.
Har dere soverom? -Ja.
For når medlemmene er trette. Eller heldige.
Takk. -En fornøyelse å gjøre forretninger.
Sonny?
Hva gjør du her?
Jeg tror det er min replikk, mammaji.
Jeg kom for å snakke med inspektøren. Vi må diskutere forretninger.
Hva slags forretninger? -Jeg må vite om han vil støtte meg
med eller uten Supreme Quality Hotel. -Han er ikke inspektør.
Hvis det er det han har sagt, så lyver han. -Jeg tror ikke det.
Jeg vil ikke at du skal bli såret, mammaji.
Jeg kan passe på meg selv, beta.
Og forretningene kan vente til i morgen.
Gå hjem nå.
Vil du ha noe annet til i morgen?
Jeg vil ha frokost på rommet mitt kl. 09.00, takk.
Og Earl Grey-te med pasteurisert melk.
Det er veldig viktig.
Vil noen ha en rask drink før sengetid? -Jeg vil ta en gåtur langs bukten.
Den er jo en av severdighetene. Spesielt om kvelden.
For en flott idé. Skal vi bli med?
Gjerne det. Jeg mener, hvis dere...
Douglas, det var en spøk.
Jeg vil heller gå naken gjennom helvetes flammer.
Adjø, kjære.
Omtrent det samme. Skal vi gå opp?
Hun sjekket ut, sir.
Unnskyld? -Mrs. Greenslade sjekket ut tidligere.
Sa hun hvor hun skulle?
Ikke til meg, sir. Beklager.
Greit.
Han ble likblek.
Og det latterlige er at jeg ikke har nok hår til å stryke fingrene gjennom det. Ser dere?
Fetteren deres var flott i dag.
Det var tilrettesettelsen på hindi som gjorde susen.
Jeg trodde moren min hadde kommet inn i rommet.
Takk, det var nydelig. -Takk.
Så snilt av dere å la meg bo her.
Når man bor på hotell, har man lyst på et alternativ nå og da.
Det er en glede å ønske fetteren vår og vennen hans velkommen til Mumbai.
Namaste. -Namaste.
Ingen velkomst ligner den indiske. -Den er oppriktig.
Det med hotellet var bare tullprat.
Sannheten er at jeg sjekket ut
fordi det er noe jeg ikke takler akkurat nå.
Av idiotiske og svake grunner.
Jeg sier det bare fordi du ikke kjenner den det angår.
Mr. Douglas.
Vennen min reparerer sykkelen hans.
Han er en god mann.
Og en modig en. Mye modigere enn meg.
Som ikke klarer å gi tilbake halvparten av det han fortjener.
Jeg vil si til ham: "Gi meg tid, så kommer jeg meg dit."
Hvis jeg ikke var så ubrukelig, ville jeg det. "Bare gi meg litt mer tid."
Hvor mye tid har du?
Jeg fikk nettopp en idé.
Jeg kan vel komme til kontoret i dag og ta deg med på lunsj?
Ikke i dag, kjære. Travelt, travelt.
Jeg spiser sikkert bare et smørbrød ved pulten min.
Jeg kan ta den med. -Du er så snill.
God morgen. -God morgen, Miss Beech. Står til?
Ikke ille i det hele tatt. Kushal og jeg malte byen rød.
Kan jeg få litt av det, er du snill?
Så, Sunaina,
har du lov til å fortelle meg om kjolen din, eller...
Herregud! Det er varmt! Hva pokker var det du...
Beklager, Miss Beech. Går det bra?
Ja. Ikke noe problem.
Jeg mener det. Det var min feil.
Hei, pappa. -God morgen, vennen.
Du ser trett ut. Sov du ikke?
Jeg har prøvd å lære talen min til bryllupet.
Tenkte jeg skulle holde den uten notater.
Aldri si aldri og så videre. Før det er aldri mer, så klart.
Vennen...
Hva er det?
Jeg gikk for å se etter en venn i går kveld.
Evelyn. Ja. Jeg håpte på å få møte henne ordentlig.
Hun sjekket ut. -Altså...
Jeg tror hun reiste tilbake til Jaipur.
Så hva venter du på?
Men jeg er her. Jeg kom for å se talen din.
For noe sprøyt!
Du ville ikke forstått et ord.
Pappa.
Hele livet har du funnet folk som kan hindre deg i å være lykkelig.
Og gjøre det du vil gjøre. Ikke gi meg skylden for det også.
Ikke gjør meg enda mer som mor enn jeg allerede er.
Du har alle de gode delene, alle de fantastiske delene.
Dra nå.
Jeg skal ordne det med henne. Gå.
Ja.
Takk. -Ha det.
Jeg har kjøpt en presang til niesen din.
Noe fra markedet. Jeg håper det er greit.
Mye mer enn greit. -Bra. Kan du gi den til henne?
Så klart.
Faktisk, vent litt. Hvilken vei til huset ditt?
Denne veien.
Hun er søsteren min. -Namaste.
Broren min. Kusinene mine. -Namaste.
Fetterne mine. Og tre av vennene mine.
Namaste. -Namaste.
Onkelen min. -Namaste.
Tanten min. -Namaste.
Og...
Hallo, kjære deg.
Hun vil fortsatt lese boken din.
Onkelen din sa hvor modig du er,
og jeg syntes du fortjente en belønning.
Du skrur henne opp slik.
Og så, veldig forsiktig...
Det var meg på hennes alder.
Snurret i vei.
Jeg var ikke dårlig, tror jeg, men jeg sluttet.
Akkurat som med det meste i livet mitt.
Hvilket er ditt hus?
Det hvite huset. Jeg ble født der.
Det ble hun og søstrene hennes også. Søsteren min. Hele familien.
For et flott sted å ha bodd på.
Jeg er glad for at du kom.
Så... Hva hendte i går kveld? Du dro så plutselig.
Jeg dro for å snakke med inspektøren. -Og?
Han var opptatt med noe annet. -Fordi han ikke er inspektøren.
Det er Lavinia Beech. Men hun heter ikke Lavinia, og hun er amerikaner.
Og du har bare avvist henne siden hun kom hit.
Det er absolutt ikke sant.
Herregud, det er sant.
Unnskyld.
Å, Miss... Miss... Miss...
Miss...
Beech. -Miss Beech. Så hyggelig å se deg.
Kan jeg ydmykt spørre om du har planer i dag, og i så fall, kan jeg delta?
Jeg var akkurat på vei til å treffe Kushal.
Og er det, om jeg får spørre, for fornøyelsens eller forretningens skyld?
Begge, egentlig.
Ikke for å være frekk, men jeg tror
Supreme Quality vil passe perfekt for moren min.
Vær så snill, frue, du skal få et bedre rom. Et ferdig et.
Sonny. Jeg fikk vite at du så etter meg?
Rom 6 er snart ledig.
Jeg bor på rom 6. -Gjør du? Gjør hun?
Det har foregått mye. -Beklager, men nei.
Så, Mr. Chambers.
Kan du vente et øyeblikk, Miss Beech?
Den store Mr. Chambers.
Den store forfatteren Mr. Chambers.
Greit, om du vil. -Jeg vil ikke, sir! Ikke i det hele tatt!
Hva ville du si?
At du skal forlate hotellet og aldri ta i et håndkle her igjen!
Du løy, sir. -Det gjorde han ikke.
Du lot som om du ikke var noe du ikke var.
Det var en inspektør her. Men ikke ham. Men henne.
Lavinia. Men det er vel ikke det du heter?
Nei. Jeg heter Theresa.
Jeg visste at jeg kjente deg. Du jobber for konkurrentene.
"Gylne år", ikke sant? -Nettopp.
Hvordan visste du det? -Det er hans jobb å vite det.
Og vår å vite hva han driver med.
Forklar, er du snill.
Hun er hotellinspektør. Men ikke den de var bekymret for.
Det er meg.
Jeg sa det.
Nesen visste det.
Selv om det finnes mønstre vi kan studere
for å døyve omfanget av de ekstreme høyde- og lavpunktene
som kjennetegner en gründers reise, inntreffer de uansett.
Men ikke la det hindre deg, for høydepunktene,
som å være her i dag med dere, gjør alt verdt det.
Bare kom dere med i spillet. Vi ses i baren. Takk.
De var henrevne.
Henrevne, var de. Jeg mener det. -Takk.
Lauras suksess fortsetter visst.
Ja, jeg er veldig stolt. Synd at Douglas ikke kunne bli og nyte det.
Akkurat hva er det du jobber med her?
Finner tøy og er kontaktperson mellom forhandlerne og selskapet jeg jobber for.
Det ruller rett av tungen. -Det er lettere sagt enn gjort.
Det ser ut som om du takler det.
Jeg må si at jeg beundrer det du har oppnådd her.
Takk.
Det er én ting jeg undrer på.
Douglas nektet skyld i utroskap. Hvorfor det?
Synes du ikke han er tiltrekkende?
Selv da jeg så vidt taklet ham, syntes jeg likevel han var tiltrekkende.
På noen måter mer enn Daniel.
Douglas har én fordel over Daniel: at han faktisk finnes.
Daniel finnes.
Han gjør det. -Hvis du sier det, så.
Jeg jobber på kontoret hans. Jeg gjør kontorarbeid på tirsdager og torsdager
for å tjene til livets opphold.
Penger varer ikke like lenge i Reigate som i Rajasthan.
Daniel kan navnet mitt, så klart, vi er et lite team.
Men han har ikke fridd, det har du rett i.
Derfor vil jeg skilles.
Jeg kan jo ikke forvente at en mann vil gå ut med meg når jeg ennå er gift.
Hva synes du vi bør gjøre på første date?
Jeg er for flau til å spørre Laura.
En film? En opplevelse dere deler. Noe dere kan snakke om etterpå.
Som forhindrer eventuell utilpasshet.
Vi blir ikke utilpasse. -Nei, dere blir vel ikke det.
Hos noen faller det gode i livet rett i fanget på dem.
Jeg er ikke slik.
Det oppdaget jeg endelig da jeg kom hit.
Så hvis de gode tingene ikke kommer av seg selv, må jeg tvinge dem.
Og det er det jeg planlegger å gjøre.
...gitt dem røtter, og nå kan de...
Sonny og Sunainas flotte familier har gitt dem røtter, og nå...
shaadi (bryllupet)
Sunaina? -Du kan ikke komme inn.
Jeg vil ikke at du skal se kjolen før fredag.
Jeg trenger skriveplaten min.
Du kan navnene på gjestene. Hvorfor trenger du det?
Det er bare en unnskyldning til å komme inn.
Jeg må be om unnskyldning. -Det har du gjort alt.
Jeg mener det mer nå.
Og jeg lover deg tre ting.
Jeg lover at jeg skal øve skikkelig på bryllupsdansen.
Jeg lover jeg skal bruke turbanen moren din valgte til seremonien.
Og jeg lover at jeg skal være en bedre ektemann enn forlovede.
Bra, for du er en fryktelig forlovede.
Hør på meg.
Om det kommer en dag i livet vårt sammen
da jeg blir tiltrukket av en annen mann eller litt forvirret, skal jeg alltid si det.
På den måten vet du at jeg aldri vil handle på det.
Jeg synes ikke Kush er tiltrekkende.
Ørene hans er for nære hodet hans.
Jeg håpte du ville syntes at tilbudet hans om partnerskap
var mer tiltrekkende.
Men det er ditt valg.
Har du sett den andre skoen min, kjære?
Om du ikke sier hva som har vært galt de siste dagene,
trenger jeg den til å sparke deg.
Skoen din ligger under sengen.
Og du er utro. -Det gjør den. Flott.
Jeg sa at jeg vet at du ligger med en annen.
Selvsagt gjør jeg det, kjære. Gjør ikke du?
Hva med den urolige lille heksa på klubben? Susan.
Dere har åpenbart drevet på som kaniner i ukevis.
Nei. Jeg mener: nei!
Hvorfor ikke? Hva har hindret deg?
Du har det.
Hva?
Det er ikke rettferdig.
Mener du at jeg ikke trengte å holde på med disse mennene?
Har du mer enn én?
Jeg er bare der ute fordi jeg trodde du var det.
Jeg er ikke "ute" i det hele tatt. Jeg kunne ikke vært mer "inne".
Vet du, da vi møttes,
sa du at du var ensom.
Jeg var det. Det vil ikke si at jeg levde i sølibat.
Jeg vil aldri være så ensom igjen, Norman.
Ikke jeg heller.
Mr. Norman Cousins og Miss Carol Parr.
Vi er her begge to!
Miss Theresa Beech.
Til stede.
Men ikke lenger på det rette. -Miss Madge Hardcastle.
Her.
Mrs. Muriel Donnelly. -Sånn omtrent.
Mr. Douglas Ainslie. -Lærer meg talen.
Om et par dager klarer jeg det.
Mrs. Evelyn Greenslade.
Ikke tilbake ennå. Overraskende nok.
Mr. Guy Chambers.
Enten du vil ha mine beste ønsker eller ei,
får du dem på bryllupsdagen.
Takk.
Jeg bryr meg ikke om hva du er. Du er uansett lekker.
Hvilken vurdering gir du oss?
Ikke at det betyr noe nå lenger, men
hva vil det stå i rapporten?
Skal jeg være ærlig?
En hyggelig forandring.
Å si at
det er rom for mye forbedring i måten dette hotellet drives på,
er å underdrive den uvirkelig tilfeldige karakteren til driften deres.
Takk for tilbakemeldingen.
Men det at du slipper unna med det...
Det taler om...
Om hvor enormt kjær du er for beboerne her.
Ingen kan sette en prislapp på det.
Så jeg ville ha sagt
at med en ny og bedre utstyrt bygning, som Supreme Quality,
ville du ha fått min støtte. -Ville ha?
Jeg sier opp. Stillingen min er kompromittert her.
Jeg skjønner.
Men du har enda en inspektør akkurat her.
Jeg liker ikke folkene hun jobber for, men om de er de eneste...
Vi har allerede snakket sammen.
Anbefalingen hennes baserer seg også på kjøpet av Supreme Quality Hotel.
Hvorfor inngår du ikke bare avtalen med ham?
For din vakre bruds skyld.
Greit, jeg skal bo på Viceroy til flyet mitt drar.
Kan du... Kunne du fortalt moren din...
Kan du fortelle henne at jeg skal slutte i jobben?
Hva skal du gjøre?
Skrive boken min.
Hun kjenner historien.
Mr. Chambers.
Tillat meg å tilby deg skyss til Viceroy Club.
Vikrams vakre minibuss venter på deg.
Vær så snill.
Bra.
Forsiktig. Du kommer deg aldri opp igjen.
Du er fortsatt i god, og litt slapp, behold, ser jeg.
Så vidt. Flyet ble omdirigert rett før vi landet.
En ku på rullebanen. Ikke akkurat sånn jeg alltid ønsket å dø.
Drept av en ku.
Det ville vel få folk til å rette seg opp og høre etter.
Ja, det vil jeg ikke.
Jeg vil at alle skal snu seg en dag og innse at jeg allerede er død.
Fortell meg om Mumbai. Fant du motet ditt?
Jeg skal ta imot jobben.
Jeg trodde jeg ikke ville det. Jeg tenkte: "Hvor mange nye liv kan man få?"
Så tenkte jeg: "Så mange man vil." Mens man fortsatt kan.
Det blir mye reising. -Hvordan kan jeg ellers komme hjem?
Du ville blitt savnet.
Du vet vel det? Det må du vite.
Uansett, Mrs. Greenslade, det er snart bryllup.
Er finkjolen din klar? -Jeg er faktisk litt nervøs.
Det er en stor dag.
For oss alle.
Jeg har aldri forstått hvorfor noen skulle ville gifte seg.
Jeg kunne så vidt finne en rakker jeg kunne tilbringe en uke med,
for ikke å nevne et liv.
Men jeg har gledet meg til dette.
Og det viser seg at noen ting er verdt å vente på.
Jeg er ikke flink til spesielle anledninger
eller gavene som hører til.
Så dere må ta til takke med dette brevet i stedet.
Skrevet fra hjertet til barna jeg aldri fikk.
Jeg sa det på festen deres: Jeg gir ikke råd.
Jeg gir formeninger.
Og min formening om brudgommen er:
Han tar ofte feil,
men aldri når det er viktig.
Og når han har rett... -Mine venner...
...er det litt av et skue.
...jeg må forteller dere at vi ikke kan ha mottakelsen på Best Exotic Marigold Hotel.
En så nydelig brud
fortjener mer storartede omgivelser til bryllupsfesten sin,
og jeg vet hvilket sted som passer.
Kom, sett dere i Vikrams vakre minibuss.
Og til de som ikke er så nære eller går litt sakte:
Dere kan få skyss av slektningene hans, og sammen
skal vi kjøre til mitt nye hotell!
Ikke se på meg. -Nei, nei, nei. Ikke se på ham.
Men etter hvert som fremtiden utvikles,
tar vi kanskje også Supreme Quality Hotel under vårt hegn,
og min gamle venn Kushal vil jobbe bare litt under meg.
Så storsinnet er jeg som seirende.
Men nå: til vognene!
Og la oss reise til den nye juvelen i kronen min!
Min øyenstein!
La oss reise til perlen i østersen min!
Ikke lenger Viceroy Club,
men gaven min på bryllupsdagen hennes,
til drømmejenta mi, hvor jeg skal ønske deg velkommen.
Mine damer og gode herrer...
Ja visst.
...til Second Best Exotic Marigold Hotel!
Dette er til deg! Kom!
Ser dere?
Mine damer og hermere,
jeg lurte på om jeg kunne få oppmerksomheten deres i et øyeblikk.
Jeg vil gjerne si noen ord:
Jeg kan ikke hvile etter reisen:
Jeg vil tømme Til siste dråpe:
All min tid har jeg nytt dypt...
Fordi jeg alltid vandret med sult i hjertet
Mye har jeg sett og visst;
Jeg er en del av alle jeg har møtt;
Liv stablet på liv Var altfor lite,
og av ett, for meg
Gjenstår det lite: Men hver time er spart
For den evige stillhet, noe mer,
En overbringer av nye ting.
Noen ord fra Alfred, Lord Tennyson,
som taler om noe vi alle vet og aldri vil glemme.
At hver time fører med seg nye ting.
Og Sonny og Sunaina har i dag kunngjort
at de vil møte de timene,
de tingene, dette livet sammen.
...de tingene, dette livet sammen.
Og det er et privilegium å kunne
sende dem av sted i så stor stil.
Faktisk, apropos stil,
hadde jeg et eventyrbryllup selv.
Jeg hadde et eventyrbryllup selv. Men det var som tatt fra Grimm.
Pause for latter.
Videre...
De to tingene vi kan gi barna våre, sånn jeg ser det...
...sånn jeg ser det, er røtter og vinger.
Og Sonny og Sunainas fantastiske familier har gitt dem røtter...
Og nå... -...kan de ta til vingene sammen.
Les dette.
...og når de legger ut på denne...
Vegetar, ikke-vegetar...
...reisen, ja...
Reisen som vi sender dem på med all vår kjærlighet
og, og, og utrolig...
Dere vet...
Ikke åpenbart...
Det er dette ung...
Ungdommen...
Det er dette ungdommen får oss til å huske...
For det er dette ungdommen får oss til å huske:
At til slutt...
At til slutt er det veldig enkelt:
At alt som må til, er at man ser noen i øynene
og sier: "Ja,
"det er dette jeg vil ha."
Og at de svarer:
"Det er det jeg vil ha også,
"og det er ingenting å være redd for."
Evelyn og jeg vil ønske dere to
all verdens kjærlighet og hell.
Så sier vi alle.
Sonny og Sunaina!
Hvis du virkelig vil prøve monogami,
selv om jeg synes det er for ungdommen og veldig naivt,
kan vi vel gjøre et forsøk.
Norman?
Du løy for meg.
Vel...
Jeg er ikke hotellinspektør lenger, og jeg skal skrive den boken.
Så faktisk var alt jeg sa sant, men noen dager på forskudd.
Hva med kona di?
Det var faktisk sant allerede.
Du var min første siden ektemannen min døde.
Du var ikke den første.
Men jeg tror du kan bli den siste.
Vær så snill,
kom og dans med meg,
Chandrima.
Sonny sa det.
Jeg skal drepe den gutten.
Takk for at du kom.
Du kalte.
Venstre eller høyre, frue?
Beklager?
Når vi kommer til krysset, vil du til venstre eller høyre?
Hva gjør du når du står overfor et vanskelig valg?
Jeg tror ikke det finnes.
Kaster man en mynt i luften, vet man hvilken side man vil at den skal lande på.
Venstre eller høyre, frue?
Mrs. Donnelly?
Er du der inne, frue?
Pell deg tilbake til bryllupet ditt. Jeg hviler meg.
Ja. Så klart. Unnskyld at jeg forstyrrer.
Glemte du danseskoene?
Nei, frue. -Så gå og vis dem.
Ja, frue.
Sonny...
Jeg skal gå. Jeg skal gå.
Er det ingen i resepsjonen?
Jeg trodde dette var et hotell?
Hva gjør du her? -Sjekker investeringen min.
Du har kommet til feil sted.
Det tror jeg ikke.
Jeg så deg ikke på festen.
Hvordan går det, Mrs. Donnelly?
Hvorfor kom du egentlig hit?
For å vise deg min aktelse.
Det finnes ingenting jeg beundrer mer enn noen som planter tre
man kanskje aldri får sitte i skyggen av.
Andre vil det. Det er det som er viktig.
Hvor lenge skal du bli her?
Flyet mitt går i morgen tidlig. Jeg har et hektisk skjema, er jeg redd.
På hvilket av hotellene dine synes du jeg burde overnatte?
Det andre eller det første?
Jeg tror ikke du får sovet så mye der borte.
Jeg...
Jeg må levere dette, så kan jeg sjekke deg inn.
Takk, Mrs. Donnelly.
Jeg vet at du vil forstå hvorfor jeg ikke kom på festen,
og jeg håper du tilgir meg for at jeg ikke kom og tok farvel.
Dra og ha den bryllupsreisen du fortjener.
Jeg er sikker på at noen kommer for å si adjø.
Takk.
Det finnes ingen avslutninger.
Bare et sted der man forlater historien.
Og nå er det din historie.
I 40 år vasket jeg gulv,
og i de siste månedene av livet mitt var jeg medbestyrer av et hotell
på den andre siden av kloden.
Du aner ikke hva du vil bli nå.
Ikke prøv å kontrollere det.
Slipp taket.
Det er da moroa begynner.
For som noen en gang sa:
Tiden er vår største gave.
Norsk tekst: Birthe Lorgen Deluxe